GENTLEMENII NOROCULUI
Comedie fără lirism
Site arheologic 2 kilometri
- Cred că pe aici sunt și șerpi. - Despre ce șerpi vorbești tu?
Cobre!
- Fă cămila să se culce. - Culcat, băiete! Culcat!
Culcat, hai, Vasea, Vasea...
Docentule! Hei, Docentule!
- Nu vrea să se culce! - Îi sparg botul!
Ai auzit? Îți rupe botul! Culcă-te porcule, cu cine vorbesc?!
- Unde e? - Uite acolo, în cortul galben.
Deci așa, cum se întunecă îl luăm.
U.R.S.S. Ministerul Afacerilor Interne
Spuneți-mi, cât cântărește coiful acesta?
Cinci kilograme, 242 de grame, și e din aur curat.
Mda... e o căciuliță grea.
Tovarășe colonel, acesta e...
o piesă arheologică și istorică de valoare rarisimă.
Toate datele confirmă că: acesta e chiar coiful
pierdut de Alexandru cel Mare al Macedoniei,
în timpul campaniei lui în India.
Slavin, la mine. Trebuia să vă păziți ca lumea descoperirile.
- Dar aveam un paznic... - Paznic, ha?
Pentru dumneavoastră acesta e o valoare, pentru hoți e doar o bucată de aur.
Ei pot să-l taie, să-l topească și chiar să-l vândă peste hotare.
Deci așa...
Identitățile hoților au fost stabilite, toți sunt recidiviști.
Iermakov...
Șeremetev...
Capul bandei e Belâi.
- Pot să văd? - Vă rog.
Un infractor foarte periculos.
Ce mutră respingătoare!
Mamă, sunt deja în întârziere.
Aduc acum, aduc.
Mănâncă, mănâncă, dragule.
Mulțumesc.
- Bună dimineața, Evghenii Ivanovici. - Ce mai faci, Mașa?
Ce mai face Dimka al meu? Se răsfață? Fiți mai ser cu el acolo.
- Vă salut. - Bună.
Am abonament.
Uite abonamentul meu!
GRĂDINIȚA nr. 83
- Bună-dimineața, Elena Nicolaevna. - Bună. Ei mănâncă fără poftă.
- Bună-dimineața. - Bună-dimineața!
Tovarăși, acordați-mi un minut de atenție!
- Astăzi se suspendă micul dejun la grădiniță. - Ura!
Vom face o călătorie pe Marte, desemnându-l ca și căpitan pe Igoriok.
- Igoriok, tu ești azi căpitan! - Da, domnule...!
Vă rog să luați în mână lingurile voastre cosmice,
mâncați ca lumea. Racheta nu se întoarce până la ora prânzului.
Genial!
- Evghenii Ivanovici, veniți o clipă? - Scuze, sunt ocupat.
Dar, uite tovarășul ăsta insistă.
Aha, te-am prins!
- În cinstea Docentului! - Da.
Ăsta nu e un mărunțiș ca și furtul din buzunare.
Îmi iau mașină cu casetofon, îmi fac costum în ape și plec la Ialta.
Sunteți gata? Îl înșfăcăm!
- Ei, cum e? - Ai depistat coiful?
- Am fost doar la pescuit. - Unde? Ce pește?
La debarcader, la copcă.
- Șașiule, știi să înoți? - Unde să înot? - Să te scufunzi.
Acum, pe frigul ăsta? Nu ne-am înțeles la asta.
- Ne-au depistat... - De unde ai scos asta?
Simt...
Eu simt întotdeauna. E timpul să ne despărțim.
- Bună ziua! - Gata! Filmul nu mai rulează!
S-a oprit electricitatea!
Nu ne e frică de lupul cel rău! Lupul cel rău! Lupul cel rău!
Unde umbli tu, lupule sur? Prostule, urâtule lup!
Nu ne e frică de lupul cel rău, lupul cel rău, lupul cel rău!
Pe unde umbli lupule prost, și bătrân și urât!
Bravo copii! Să aplaudăm!
Iar acum să vină lupul cel sur.
Sunt lupul cel rău și fioros,
și-mi plac mult purceii!
Bine, mulțumesc! Pot să spun că-mi place.
Dar, știi, Igoreok, trebuie să fii ceva mai fioros.
Sunt lupul cel rău și fioros,
și-mi plac mult purceii!
Evghenii Ivanovici, a venit din nou, ăla... nebunul.
Ah, bună ziua, drag tovarăș Troșkin. Așezați-vă.
- I-am prins pe jefuitori. - Vă felicit!
Nu aveți de ce. Ei nu aveau coiful, am scormonit peste tot.
Și unde se află nu spun. Tac mâlc.
Dar eu am o idee...
- M-au rugat să vorbesc cu dvs, - Vă ascult.
- Deci, vă punem o perucă... - Așa...
Vă facem un tatuaj și vă băgăm la închisoare.
Cum adică? Pentru ce asta?
E genial! Nici propria mamă nu va putea face diferența, cine e cine.
- Nu prea vă înțeleg. - O, Doamne-Dumnezeule!
Procesul a avut loc deja, celor doi le-au dat câte 4 ani, dar e un mărunțiș.
Ăstuia, cel cu care v-am confundat i-au dat 8 ani.
Ăia doi sunt închiși în Asia Centrală.
- Iar ăsta, lângă Moscova. E clar acum? - Nu.
O, Doamne-Dumnezeule!
Pe dumneavoastră o să vă bage la închisoare cu cei doi.
Ei o să creadă că dumneavoastră sunteți el.
Și dumneavoastră aflați de la ei unde e coiful.
- Acum sunteți de acord? - Nu, nu sunt de acord.
- Dar de ce? - E caraghios, ce o să spun acasă?
O să spuneți că ați plecat la un simpozion sau conferință.
Nu, nu pot. Am serviciul, copii.
Acum vine și petrecerea de brad.
Și apoi... asta nu e etic.
Etic, neetic!
Doar la noi îi cocoloșesc, îi iau la reeducare.
Ar trebui să facem cum se făcea înainte în Turcia:
îl bagă pe hoț într-un butoi cu căcat,
doar capul îi iese afară și așa îl poartă prin oraș.
Deasupra lui stă un călău cu un paloș,
la 5 minute acesta dă cu paloșul pe deasupra butoiului!
Așa că dacă hoțul nu se bagă în rahat, își pierde capul de pe umeri.
Așa că toată ziua se scufunda în rahat!
Asta se întâmplă în Turcia, acolo e cald.
- A evada? - Evapora, tira.
Corect.
- A spune minciuni. - A vinde gogoși.
- Bine? - Mișto.
- Bodegă? - Adăpătoare.
- Jaf? - Hop-stop.
- Un om rău? - Ridiche.
Un om bun?
Am uitat... O clipă...
Reacționar, da, reacționar.
Peruca?
- Pot să pun mâna? - Se poate.
Puteți trage mai tare. E un clei special, te poți spăla și pe cap.
Foarte natural.
- Seamănă? - Da, dar el e bun, ăla e rău.
- Cum vă place la noi? - Drăguț, unde e patul meu?
Țambal.
- Trebuie să ocupi locul cel mai bun. - Care e acela?
Evghenii Ivanovici, v-am spus. Lângă fereastră. Acolo.
Acolo sunt lucrurile cuiva.
Aruncați-le pe podea.
Când vine stăpânul, spuneți-i evaporarea de aici, și așa mai departe.
- Țineți minte? - Țin.
Gata. Acum se întorc de la lucru.
Nu uitați, bazați-vă pe pierderea parțială a memoriei.
Și dacă vă bat ciocăniți imediat în ușă.
Bine. Adică, tica-taca.
Hei, tu? De ce ai aruncat lucrurile mele pe jos?
Tu...
Ascultă tu...
Știi... ești...
Ce sunt?
Hai, nu face porcării!
Măi, ăsta e Docentul! Salut!
- Valea de aici! - Așa! Dispari!
Să se evapore, altfel îi rup botul, îi sparg fața, îi smulg ochii...
O să muncești toată viața să-ți iei medicamente!
Cocalar! Ridiche! Față spartă!
Nas căcăcios, cocoș castrat!
Așa trebuia să și spui.
Salutări, băieți!
O, pe cine văd!
- Salut! - Rânjitură!
Hei, Docentule!
Copilașule!
Nu ți se pare că locul tău e lângă gunoi?
- Cine e ăsta? - Nicola din Petersburg.
Pe câți i-am tăiat, pe câți i-am căsăpit,
câte suflete am prăpădit!
Ce te-a apucat, prietene.
- Îți scot ochii! - Ajutor! Huliganii mă lasă orb!
Nu e nimic periculos.
Șașiule!
- Ușor! - Ce e?
- Unde ai ascuns coiful? - Eu?
Da, tu.
- Coiful era la tine. - Da? Și unde l-am pus eu?
- Eu de unde să știu? - Te pun la colț.
- Cum? - Îți rup botul!
Ce te-a apucat docentul?
De unde să știe unde e coiful?
Tu îl aveai tot timpul în servietă.
Veneai și plecai cu servieta. Când ne-au înhățat, nu era acolo.
Tu l-ai pierdut și acum te iei de mine.
Cum se întâmplă ceva dai vina pe Șașiu.
- Ce, nu ții minte nimic? - Nu țin minte.
Am căzut în tren cu capul în jos.
M-am lovit. Aici țin minte, iar aici nu știu nimic.
- Jură-te! - Să nu mai văd libertatea niciodată!
Țin minte procesul, cum am luat coiful, dar ce e la mijloc, nu.
Așa ceva nu există. Aici țin minte, aici nu.
Se întâmplă.
Uite, o dată, m-am bătut,
m-am trezit la miliție, și nu țineam minte nimic.
- Ei, mă gândeam... - Stai!
- Ții minte cum am ajuns la Moscova? - Nu.
- Ne-am cazat într-un hogeac? - Da, și mai departe?
- Am băut! - Gura!
A venit la tine un nene, ai vorbit cu el în curte.
- A cui nene? - Ai spus că e garderobier.
La sala... la sala de concerte.
- Nu țin minte. Și apoi? - Am mers la un pretenar.
- Unde? - Pe bulevard.
- Ce bulevard? Cum se cheamă? - Principal, pe unde merg mașini.
Nu pot să spun unde, dar știu să ajung.
Auziți, mai tăceți din gură.
Ce tot ciripiți: țin minte, nu țin minte. Lăsați-mă să dorm.
Zborul 407
de al Moscova a aterizat.
- Unde mergem? - La închisoare.
Nu! Treaba mea e să-i educ pe copii,
nu să alerg cu hoții voștri de-a lungul Uniunii Sovietice.
M-a chemat colonelul și mi-a spus:
Dacă cei doi nu sunt din Moscova și nu pot numi străzile,
atunci le pot indica la fața locului.
O să organizăm o falsă evadare și o să ne ducă la coif.
Bineînțeles asta, dacă o să-l puteți convinge pe tovarășul Troșkin.
Nu, nu o să puteți!
Las toate treburile baltă, zbor până aici,
iau un taxi, și el spune nu vreau!
- Da, nu vreau. - De ce?
Am câte o sută de copii pe an care toți au părinți și bunici.
Tot cartierul Cereomușkii mă cunoaște!
Iar voi vreți să mă plimb prin Moscova cu mutra asta.
Și mai ales cu așa însoțitori.
Apropo de bunici...
Dimineață am trecut pe la grădiniță
și le-am spus că simpozionul s-a prelungit cu 2 săptămâni.
La 10 ne întâlnim la rampa de ciment. Șoferul e omul meu.
- Și Banii, boarfele? - Sunt toate.
Într-o căpiță de fân. Știu locul.
O să ne prindă. O să ne bată ca pe fier.
Și la dracu' atunci! Banii voștri o să fie ai noștri.
Da...
- Nu e prea confortabil. - Nu e prea departe, o să rabde.
Repetați însărcinarea.
Să parchez lângă rampa de ciment și să nu mă vadă nimeni.
După ce văd că cei trei au intrat în cuvă,
plec, fără să încarc cimentul, către Alibakan.
La intersecție, mă opresc la ceainărie și aștept ca cei trei să iasă afară.
Îndepliniți.
E timpul.
- Unde mergem? - La rampa de ciment.
- Și unde e rampa? - Acolo.
- Unde acolo? - Uite pe acolo!
Ce rampă de ciment e acolo, e partea cu mașinile bazei.
Nu vorbi în dodii! I-am văzut cum încarcă cimentul de aici.
Uite!
Înainte!
După mine!
Am trecut!
- De ce ne-am oprit? - Or fi milițienii!
Hai, încarcă.
Gata. E plină. Închide.
Și ai spus că tancul o să fie gol!
- E alunecos! - La fel ca în Turcia.
Înainte!
Mai repede! Mai repede!
Hei, așteaptă!
Nicolai Grigorevici, chiar nu înțelegeți că nu are sens?
- Ce, au trecut prin țevi? - Atunci, unde sunt?
- Aici nu e nici un fân. - Văd și singur.
Poate că iar ai uitat ceva.
- Poate că nu era fân. - Îți sparg botul.
Ce ciment bun! Chiar nu iese tot.
- Tu de ce ai evadat? - Toți au evadat, am mers și eu.
Cred că o să-l omoare, nu mai vedem libertate în veci!
Rânjilă, spune-i că nu ne-am înțeles așa.
Spune-i tu singur.
Pleacă de aici! Ce îți spun! Pleacă!
Ești un om rău, Șașiule.
Rău, ca un câine.
O să ne vândă. Auzi, Docentule?
O să ne trădeze imediat.
Bine, lasă. Îl luăm cu noi.
- Oprește-l. - Hei, tu!
Vino înapoi. Tu cât ai primit?
Un an.
Acum o să-ți adauge încă trei.
Pentru evadare, articolul 188.
Docentule, ce facem, Docentule?
- O să mergem așa cum suntem. - Așa?
- O să ne ridice. - Așa mergem.
Lumea o să creadă că suntem sportivi.
După mine.
Deschide drumul, nene!
Te salutăm noi sportivii! Salam Alecum!
Cu ce vă pot ajuta, tovarăși?
Vin acum.
- Salutări de la Slavin. - De la care Slavin?
- Vladimir Slavin. - Nu cunosc, dar ce doriți?
- Ar trebui să avem locuri. - Câți sunteți?
Trei... adică, patru...
Avem unul în plus.
Vă dau la toți loc.
Dați-mi actele.
Seara, o să le aducă antrenorul.
- De unde sunteți? - Rezervele lucrative.
- Cheile, avem chei! - E o obișnuință.
Vreau să glojdesc.
Chiar foarte tare.
La închisoare, acum se mănâncă. Macaroane...
Uite ce e... Nu vă mișcați de aici. Mă întorc repede.
Ați putea să-mi împrumutați niște pantaloni?
Pentru câteva clipe. Nu ne-au adus lucrurile și trebuie să ies.
Poate jucăm un șah?
După aceea.
Miliția.
- Cu locotenentul Slavin. - Nu avem pe nimeni cu acest nume.
- Cum adică, nu aveți? - Nu avem și n-am avut.
- Sunt Docentul. - Vă felicit.
- Stați! Nu v-au avertizat? - Despre ce?
- Băiete, ce oraș e ăsta? - Novokasimsk.
- Și Alibakanul unde e? - E departe, 30 de km de aici.
- Așezați-vă. - Mulțumesc, stau în picioare.
Înțelegeți, eu sunt din Moscova.
Colegul dumneavoastră, sunt directorul grădiniței 83.
- Noi suntem patru. - Și toți sunt directori?
- Cam așa... - Povestiți.
În cisterna în care am călătorit era ciment, accidental.
Hainele noastre s-au distrus.
Mă simt foarte jenat... dar, vă rog...
Puteți să-mi împrumutați 19 ruble și 40 de copeici pentru câteva zile?
- Dar vă ajung la toți patru, tovarășe? - Ajunge, am socotit.
Să mergem.
Aici o să avem camera de joacă.
- Iar aici... - E bine.
Aici o să fie sala de gimnastică.
- Îmi place. - Cu atât mai mult.
Așa că dumneavoastră și directorii scoateți caloriferele din această cameră.
E mai simplu să le scoateți prin partea cealaltă. Și acolo e o ușă.
Stocați-le sub scară și eu o să vă plătesc 20 de ruble.
E bine așa?
Bine. Dar am o rugăminte: noi o să lucrăm noaptea.
Puneți vă rog cele 20 de ruble...
Uitați aici în noptieră, iar la ușă puneți un lacăt.
Când scoatem tot de acolo, acea ușă se va elibera,
atunci noi intrăm pe acolo și ne luăm dreptul.
Dar, luați aminte, drag coleg, lacătul o să fie solid.
Șah!
- Mută calul! Prostule, mută calul! - Lasă-mă în pace!
Mat!
Ne scuzați.
Vă mulțumesc pentru atenție.
Gata!
Nu, nu e gata.
- Pariez mașina de ras pe haine. - Numai haina.
Uite așa.
Așa...
Și uite așa...
- Mută calul. - Dă-mi pace!
Mută calul, sau nu mai vezi libertatea!
Iar noi mutăm așa.
- Așa muți? - Da, așa merg.
Șah-mat!
Dă-mi înapoi haina.
Ce faci? Pe cine bați?
Urechile mele! Urechile mele!
Tovarăși, tovarăși! Ce, ați înnebunit?
Lasă-l în pace!
- Dezbrăcarea și dă-le înapoi. - Vezi asta?
Ia de aici!
Scoate-o!
Rușine! Rușine, tovarășe!
În picioare!
Uite ce e: dacă nu mai vrem după grații,
dacă vrem să ajungem la coif, de azi terminați cu toate porcăriile!
Nu jucați! Nu beți! Nu furați... fără mine!
Fără argou și porecle! Și singuri când suntem ne adresăm politicos.
- Cum te cheamă? - Gavrila Petrovici.
- Pe tine? - Fedia.
- Ali Baba. - Am spus, fără porecle.
Ăsta e numele de familie, iar numele e Vasile Alibabaevici, Vasea.
Ca pe cămilă!
Mie îmi spuneți Evghenii... adică Alexander Sanovici, clar?
- Am întrebat: e clar? - E clar.
Așezarea!
După ce se întunecă o să jefuim o casierie.
- Merge și el? - Merg toți.
Dar la jaful ăsta o să ne dea de gol.
E o ridiche, o să crape.
Stai... la vino aici, Fedia.
Așează-te, ia o hârtie și scrie:
Ridiche, scrie liniuță, așa, e - om rău.
A cânta - înseamnă: a trăda, a recunoaște. Pune semnul moale.
Lucrurile ard - pericol.
Săritură - jaf.
Ai scris?
Iar acum Fedia, spune-i lui Vasia tot ce ai spus,
într-un limbaj normal, cetățenesc. Hai.
Acest om rău,
o să ne trădeze la primul pericol.
A șaptezeci și una...
- 46 - Ce? 32!
Ce e asta? Prostule.
Alexandr Sanovici, Gavril Petrovici vorbește urât.
Fără discuții!
- Liniște! - Ce e asta?
Acest Vasilii Alibabaevivi... Acest om rău...
mi-a scăpat o baterie pe picior, nemernicul!
Uite aici!
"Omul și băutura"
- Poate că l-au omorât? - Nicolai Grigorevici!
La 08:20 a plecat de la hotel și și-a dus echipa pe stadion.
La 09:00 a cumpărat de la magazin 4 treninguri.
La 09:20 de ei s-a apropiat un colaborator.
La ora actuală se îndreaptă către noi cu viteză foarte redusă.
Evghenii Ivanovici, credeam că nu mai trăiți. Dragul meu!
Mi-e așa de somn.
- Pot să mă întind, Gavril Petrivici? - Nu.
Și așa stăm aici ca trei pini într-o poiană.
Acum te întinzi și tu aici ca un câine.
De ce scuipi, Vasia?
Sunt un șacal nemernic! Am furat banii de la copii!
Am jefuit o grădiniță.
Mamă ce om civilizat am găsit!
Dar tu, când îndoiai la stație benzina cu apa,
nu erai nemernic.
Acolo era benzină... Alta sunt copii...
- Unde pleci? - La închisoare.
- Stai! - De ce îl ții? Să meargă.
Avea un an, acum: are 3 pentru evadare și 5 pentru jaf.
Du-te, du-te, Vasia.
Să citim!
Semnați. Bani pentru 4. Diurna și pentru casă...
Haine...
- Asta, pentru dumneavoastră. - Mulțumesc.
De ce pentru 4? Trebuie să-l car după mine pe Vasilii Alibabaevici?
Trebuie. Dacă îl arestăm acum
cei doi ar avea motive de suspiciune.
La Moscova o să locuiți la adresa str. Cailor nr. 8.
- Și apartamentul? - Alegeți-l pe oricare.
Casa trebuie demolată. Locatari au fost evacuați.
- Dar acolo nu se încălzește... - Nu se face căldură...
- Fără lumină. - Vedeți?
Nu ar fi mai bine să stea la casa mea la țară?
Am o casă aproape de Moscova.
Mulțumesc. Dar pe un teritoriu neutru o să fiu mai liniștit.
- E adevărat că pentru evadare se dau 2 ani? - Da.
Uite: cer ca legea să nu se aplice pentru cei care sunt cu mine.
E de la sine înțeles.
Abakan - Moscova
Unu, doi, trei, patru.
Uite ce face! Cred că s-a lovit tare la cap!
Docentule, ce cizme de milițian ți-ai tras!
Am cumpărat de pe piața liberă, nu de la magazin.
Uite un taxi. Oprește-l!
- Șefule, ești liber? - Liber.
Aici e? Sunt trei copaci, un bulevard și o casă gri.
Mă, ce mai om!
Ce, ai probleme cu auzul? Ți-am spus: copacul acolo e așa!
Un brad?
Tu ești un brad, îți spun, uite așa!
Vorbește mai cu înțeles.
Deja ne-a taxat cu 6 ruble.
- Era un râu? - Nu, doar bălți.
Poate vreun monument?
- Era un monument. - Al cui?
De unde să știu? Un Bărbat...
- Cu barbă? - Nu.
- Avea favoriți? - Nu țin minte.
- Avea o haină. - Stătea jos?
- Poftim? - Era așezat?
- Cine? - Bărbatul de care vorbim.
Mă, ce mai țăran! Cum le mai scoți!
Cine să-l închidă? E un monument!
Acum unde?
Acasă.
Cumpără-ți o hartă! Bolovane!
Uite biletele pentru concert, o să verificăm varianta cu garderobierul.
Am găsit!
Uite-l! Uite-l pe bărbatul în haină!
Și uite acolo și copacul!
Fetițo, mă recunoști?
Nu.
Ascultă, Docentule, ți-am spus că am legat-o de gard.
- Ți-am spus? - Mi-ai spus.
- Ți-am spus să nu vii aici? - Mi-ai spus.
- Ți-am spus că te arunc pe scări? - Ai spus?
Așa am spus. Așa că nu te supăra.
- Ce ai acolo? - Ne trebuie.
Ștergeți picioarele, vă rog.
Închide ușa.
Ce cavernă drăguță.
Vă place?
Mâncarea e servită. Așezați-vă la haleală, vă rog.
Bravo, Vasilii Alibabaevici.
Cartofi, ce bine!
Sunt și mai buni când se fac pe jar.
Când mergeam cu orfelinatul în excursii îi puneam în jar.
Când am fost pe front, am avut o peripeție interesantă. Eram la Kursk...
Auzi ce mai toarnă el!? Ai fost pe front, tu?
De când te-au aruncat azi pe scări, nu mai merge nici capul rămas.
Da, așa e.
În pădure s-a născut un brad... În pădure a crescut...
Și iarna și vara, subțire...
Și era verde... și împodobită. Venit-a la sărbătoare.
Și multă bucurie a adus copiilor.
Alexandr Sanovici, dă-mi niște biștari, te rog.
Trebuie să iau o lampă pe kerosen, primusul e spart, poate fi incendiu.
Bine, îți dau niște bani.
Nu sunt. Au fost, nu mai sunt.
I-ai pierdut?
- Poate i-am scăpat?! - O, nu. Taximetristul i-a furat.
E clar, că taximetristul. Nu mi-a plăcut de loc mutra lui.
Toți avem fețe speciale.
- Ce facem acum? - Să mergem la treabă, Docentule.
Taci! Merg să văd cum e treaba pe aici cu Rânjilă.
Nu, mergem cu toții.
Hei, cetățean, nu merg pe acolo, merg pe aici.
Altfel zăpadă lovit cap, mort total o să fii.
Bunico, nu pe acolo! Mergi pe aici.
Altfel zăpadă cap cade!
Acum e timpul.
- Bună ziua. - Bună ziua.
- Spuneți-mi vă rog... - Vremea e frumoasă, nu?
- Frumoasă! - Mergi!
- La revedere! - Mergi!
Politețea, e cea mai bună armă a hoțului.
Tu la etajul trei, tu la etajul patru. Executarea!
Ce respiri așa de greu?
- Sunt șacal nemernic, ce fur... - Ce tot furi?
Acum stau doar de șase...
Cred că deja au furat, am plecat, acum.
Stai!
După mine copii, nu rămâneți în urmă.
- Bună ziua, Evghenii Ivanovici! - Bună ziua, copii!
- Stai! - Scuzați-mă!
Evghenii Ivanovici, unde plecați?
Parcă ar fi din Balet! Lebăda albă.
- Ai văzut baletul? - Da.
Eu cu soția am fost în concediu în 1954
și am fost la Moscova.
Mă ducea tot timpul la balet.
- Unde e ea acum, soția? - Nu mai e.
A murit?
Eu am murit.
- Trebuie să ne deghizăm, Docentule. - De ce?
Ne-a reperat femeia de serviciu. Nu putem apărea așa, ne înhață.
Vreau niște pantofi de damă... trei perechi.
Măsura: 42, 43 și 45.
Ce mai picioare!
Domnișoară, domnișoară, ce oră e?
- Șase și 15 minute. - Domnișoară?!
Cum vă cheamă?
- Tania. - Iar pe mine, Fedia.
Ce mai proastă!
Ăsta e! El a venit la tine.
Doriți un binoclu?
O să ne înhațe, o să ne înhațe aici.
Ascundeți-vă la toaletă.
Intră.
Nadia, am oaspeți.
Vă rog, luați.
Mă recunoști?
Mâine, în scuarul de la Bolșoi, la ora cinci.
Mă scuzați!
Bărbați
- Fetelor, nu ați greșit cumva? - Intră, nenicule!
- Ce te holbezi așa? - Mă scuzați.
Unde e? O să ne prindă și bată. Trebuia să mergem la femei.
Uite, mai vine una.
Să mergem.
Banii!
Banii, banii sunt puși sub podea!
Acum e clar, uite cine a furat banii.
Ridiche!
Iar mă faci ridiche? Îți arăt eu ție!
Terminați! Lasă-l!
S- o ștergem!
Această lege e de mult cunoscută, lumea fără cântec e pustie.
Dar chiar de plouă dimineața,
Oamenii trebuie să știe exact că nu există premise pentru tristețe.
Mâine, totul va fi mai bine ca ieri.
Trezește-te și cântă! Trezește-te și cântă!
Să nu lași să-ți dispară zâmbetul, măcar o dată în viață.
Așteptați-mă aici.
Și chiar de succesul e capricios, el va alege dintre acelea,
ce pot râde primii de ei însuși.
Cântă adormind, cântă în somn, cântă când te trezești.
Cu profesorul Malțov, vă rog.
Ce a dispărut nu mai poți întoarce.
Doar o singură cale fără întoarcere, ceea acum pare imposibil,
mâine poate să se împlinească.
Trezește-te și cântă, trezește-te și cântă, încearcă măcar o dată în viață.
Să nu lași zâmbetul din ochii deschiși să plece.
- Fedia, tu ești? - Mișa!
- Ce mai faci, sănătos? - Dar tu, Fedia?
Nu-mi venea să cred că ești tu!
- Nu e el! - Așteptă!
Povestește, ce faci, cum o duci?
Lucrez, în construcții ca inginer. Dar tu?
Bravo ție! Eu...
E un hoț!
- Nu e comic asta, mătușă. - Da, nu e.
- După mine. - Unde mergem?
Stăm la țară, la un confrate am stabilit acum.
- Cine era? - Fedia Iermakov.
Am crescut împreună la orfelinat.
- Deci te-ai supărat, nu? - Știi ceva, Docentule...
Desigur că ești un hoț cu autoritate.
Dar de ce de față cu Mișka?
Ai văzut cum e. Nu ca noi.
Ai văzut cum s-a bucurat...
Și tu față de el...
- Ce o să creadă acum? - Ce să gândească?
- O să te invidieze. - Să mă invidieze!?
Cum nu? Cine e el? Un biet inginer.
Ce viață are el. Dimineața la serviciu, seara vine de la muncă...
Acasă îl așteaptă soția și copii, mucoșii...
Ei, mai merge și la teatru, vara merge în concediu la Ialta.
O plictiseală de moarte. Dar tu?
Tu ești hoț. Un gentleman al norocului. Furi, bei, apoi la închisoare!
Ai furat, ai băut și la închisoare! Ce mai romantism!
Mai și vorbești!
Desigur că individul te invidiază!
Unu, doi, trei, patru. Unu, doi, trei, patru.
Picioarele mai sus! Fără înșelătorii!
Aliniați-vă la mijloc.
Marș pe loc. Bine, gata.
Și acum, unu, doi și trei bătăi de palme.
Picioarele mai sus, nu îndoiți genunchii.
Așezat! Ridicat!
Bine, acum trecem la procedurile de iarnă.
- Ah, ce bine e! - Docentule, sunt răcit.
- Îți sparg botul! - Numai asta știi!
Fulgi de zăpadă albi se învârt de dimineață,
au crescut mari în mijlocul curții.
Mulțumesc. Și încă ceva Elena Nicolaevana...
faptul că m-ați văzut la Moscova. Nu spuneți nimănui nici un cuvânt.
De ce arătam în halul ăla?
Era un fel de concurs, desemnarea celui mai bun clovn.
Mă scuzați...
Da?
Masa e servită.
Doar am spus: nu puneți mâna pe nimic. O să strici instrumentul.
Dar el a desenat cu ruj, pe oglindă, o femeie goală.
- Ce mai e? - O să haliți sau nu?
O! Cartofi!
- Mâinile. - Ce e cu mâinile?
Arată-mi mâinile!
Du-te și spală-le!
Nu ai voie nici să mănânci.
Spală-te, spală-te...
San-Sanovici, dă-mi niște biștarii, te rog.
Trebuie să cumpăr un aragaz pe benzină.
Aici plita nu arde de loc.
Ascultați ordinele mele!
Nu puneți mâna pe nimic! Nu faceți focul!
Tu o să speli hainele, iar voi doi...
O să învățați engleză, de aici până aici. Când vin vă verific.
Dacă nu învățați vă rup degetele, vă sparg botul.
Și... vă mușc de nas! Vă e clar?
- De ce să învățăm engleza? - O să jefuim ambasada.
- Creion? - Pencil.
- Masă? - Table.
Fată?
- O gagică. - Nu, în engleză.
- Girl. - O, yes, girl.
Yes, yes, nu te mai îneca.
Bună ziua! Deci dumneavoastră sunteți?
Nu, nu suntem noi. Stăpânul e la Moscova.
Știu, eu sunt stăpâna.
Acesta e Vasea, tânărul cercetător științific.
- Bună ziua. - Bună ziua.
Ce băieți grozavi! E curățenie și ordine.
- Pe soțul meu nu pot să-l oblig, nicicum. - L-ar obliga Docentul!
Hai să bem ceai. V-am adus tort.
E fata stăpânului, a hoțului!
Dar ea crede că tăticul ei e om de știință.
Și despre noi a spus că și noi suntem savanți. Vezi nu te da de gol.
L-am sunat pe tata și el mi-a spus că sunteți colegii lui, arheologi din Tomsk.
Așa că m-am grăbit aici, căci anul trecut când am fost în Tomsk,
Profesorul Zelențov ne-a primit extrem de bine.
Profesorul nu a venit?
Nu, a venit doar Docentul.
- Cum vă cheamă? - Ludmila.
Pe mine Fedia.
- La ce lucrați acum? - Căutăm și noi...
Ce interesant e! Să răpești din pământ secretele uitate și pierdute.
Vai, cât vă invidiez!
Luați-mă cu voi. Doar aveți și posturi în care nu e nevoie de pregătire.
- Bucătăreasă sau ceva de genul acesta... - Totul depinde de cunoștințe...
Am un cunoscut, tot savant, are trei clase instruire,
dar o bancnotă de 10 ruble o desenează
așa de bine, că nu o poți deosebi de una reală.
- Ei, el este? - Dracu' îl știe.
Mă duc să verific.
- Scuzați, aveți un foc? - Nu fumez.
- Cum e? - Nu, nu e el.
- E un prost. - Exact.
Verificarea a arătat că la adresele indicate de oamenii Docentului, coiful nu e.
Rămâne o singură pistă: Prohorov, garderobierul.
Dar nu am reușit verificarea pistei, Prohorov nu a apărut.
Poate a bănuit ceva. De la serviciu s-a învoit, acasă nu a apărut.
- Trebuie să-l căutăm. - Și noi ce facem?
Față de dumneavoastră o mie de scuze și un enorm mulțumesc.
Scoateți-vă peruca, spălați tatuajele și mergeți acasă.
Întâmpinați Anul Nou. Mulțumesc foarte mult!
- Și băieții mei? - Chiar azi îi ducem la închisoare, la loc.
Nu înțeleg, dacă apare garderobierul, o să aveți iar nevoie de noi?
Evghenii Ivanovici, nu am vrut să vă spun,
dar azi a evadat, Belâi, Docentul, în apropierea Moscovei.
- A evadat? - Incredibil, dar adevărat.
Să rămâneți cu această înfățișare e periculos pentru dumneavoastră.
Poate o fac mâine, totuși?
Azi e Anul nou, e sărbătoare. Și ei au făcut eforturi.
Noi locuim în afara orașului și e puțin probabil să ne găsească Docentul.
Bine. Dar nu plecați de la casa de la țară.
Da, am trimis scrisoarea dumneavoastră soției lui Șeremetev.
Iată răspunsul ei, adresat soțului.
Promiteți că pe 1 ianuarie veniți la noi la cină! Promiteți?
Promitem!
Ce păcat! Așa o fată bună!
Iar taică-său e un netrebnic, un speculant.
Ce țipați așa? Cine va dat voie să ieșiți?
Uite, a venit... Ce om rău.
La mulți ani!
Vasia...
Gavril Petrovici...
Fedia...
Tovarăși!
A început Noul An.
Vă doresc ca în acest nou an...
totul să fie altfel pentru voi.
Se poate întâmpla orice,
dar știți, oriunde ați fi, oriunde aș fi,
o să vă țin minte întotdeauna.
O să vă găsesc, orice ar fi...
Iar acum... doar o clipă...
O clipă...
- Unde a plecat? - Cine poate ști?
Nimeni nu-l poate înțelege.
Ce să înțelegi? A spus: vă găsesc oriunde și vă iau gâtul.
- Adică ne omoară? - Cum altfel?
Doar a spus că pe Ribov, o dată, și i-a luat gâtul cu briciul!
- Și adio! - S-a sălbăticit de tot, șacalul!
Cioc, cioc, cioc... Cine a venit la voi?
A venit la voi Moș Crăciun și va adus cadouri.
- Fedia, vino aici. - Ce am mai făcut acum?
Hai, vino, vino.
Poartă-i sănătos! Papuci de casă.
Ce rost au pentru mine? Eu nu am casă.
O să ai. Fedea, viitorul e în față. Sunt buni și la închisoare.
Asta știi, să croncăni.
Asta e pentru tine, Vasia. Asta e pentru tine Gavril Petrovici.
Mulțumesc. Lână virgină.
Și asta e pentru tine, de-asemeni.
Ei, să bem!
O, ce acreală.
- E plictisitor fără vodcă. - Ce, trebuie să bem ca porcii?
- Ce să facem altceva? - Să stăm, să vorbim de la suflet.
Doar nu sunt procuror să vorbesc de la suflet la suflet.
Putem să jucăm ceva.
Ai și găsit fraierii. Când joci tu ai câte opt ași.
Dar de ce să jucăm neapărat cărți? Sunt multe jocuri interesante.
Putem juca "corăbiile", "ascunselea". Uite un joc bun "Orașele".
Încep și spun "Moscova", iar tu alegi un oraș cu "a", Astrahan.
Iar tu spui cu "N". Novgorod. Înțelegi?
Acum e rândul tău, Fedia.
- Eu, ce? - Spune un oraș cu "D".
- Vorkuta. - Vorkuta? De ce, Vorkuta?
- Am fost închis acolo. - Bine.
- Spune un oraș cu "A". - Djambul.
- De ce Djambul? - Pentru că acolo e cald.
Acolo e casa și mama mea.
Bine. Atunci să jucăm asta.
Uite, eu o să ies, voi ascundeți ceva și când vin o să găsesc obiectul.
- E bine, Fedia? - Mai bine ai găsi coiful.
- Taci din gură! - Noi ascundem, el se uită pe gaura cheii.
De ce așa. Uite tu ieși și noi o să ascundem.
Eu o să stau aici. Tu o să mă supraveghezi să nu mă uit.
Da de ce eu? Cum e ceva, imediat Fedia, Fedia...
Îți sparg botul!
Botul, botul...
- Docentule, ai fost copil mic? - Da, desigur.
- Ai avut tată, mamă? - Am avut.
De ce ești așa de rău? De ce ești ca un câine?
Oh, Vasia... Vasia...
- Ei, l-ai ascuns? - Rânjilă s-a spânzurat.
- Ai venit chiar tu! - Aha, și tu ești aici.
M-aș fi dus la tine, dar am simțit că ești supravegheat.
Eu simt, eu simt întotdeauna.
Mitiai, trebuie să mă îngrop un timp.
Să mergem.
- Unde mergem? - Mergi.
Scuzați-mă doctore, că v-am deranjat degeaba.
Nu-i nimic. Dați-i niște valeriană, niște ceai cald și să doarmă.
Mulțumesc.
Te doare, Garik?
Mă doare, Vasia.
Mai citește-o.
Încă o dată?
Bună ziua, dragă tată,
am aflat că ești la închisoare și ne-am bucurat foarte tare,
pentru că noi credeam că ai murit.
Aș fi vrut să știu ce porcării
a spus ea despre Rânjilă?
Taci!
Și mama s-a bucurat,
pentru că, atunci când a primit scrisoarea,
a plâns toată ziua.
Înainte ea spunea că tu ești pilot de încercare.
Atacator - jefuitor.
Oricum, mă bucur că ești în viață.
Pentru că mama spune că tu...
ești un om bun, dar ai caracter slab.
Chiar așa! Caracter slab!
Ai șterpelit banii noștri și ai dat vina pe taximetrist.
Valea de aici! Ridiche cu coarne!
Încetați!
Ce fel de oameni sunteți? Cum de nu vă e rușine?
Aveți deja 40 de ani, ați trăit jumătate din viață.
Ce ați făcut în viață? Ce e în prezent? Ce vă așteaptă în viitor?
Abureli, teamă și ignoranță, nimic uman.
Treziți-vă! Reveniți-vă, până nu e prea târziu. Iată sfatul meu.
Docentule, trebuie să o ștergem, doctorița ne toarnă la miliție.
- Nu ne toarnă! - De ce crezi asta?
I-am luat gâtul cu briciul și am aruncat-o în fântână, poți să te uiți.
Către colonelul Vercenko, din partea directorului de grădiniță.
Citiți dacă e necesar.
Am să le spun acestor oameni cine sunt cu adevărat.
Nu am dreptul să-i mai mint.
Dacă mi se întâmplă ceva, vă rog să nu acuzați pe nimeni.
Să vedem, cât mi-au dat?
Un an.
Cât o să-mi dea pentru evadare? Trei ani.
Cât îmi dau pentru grădiniță și blocul distrus? Să spunem 10 ani.
- Cât e totalul? - 14.
Și pentru acești 14 ani o să-l mai rabd mult pe mizerabilul ăsta?
Care aruncat bătrână la fântână?
Faceți ce vreți, dar eu mă duc la miliție.
Du-te. Nu se va atinge de tine.
Cu voi cum rămâne?
Voi chiar vreți să-l răbdați până la moarte, nu?
Vasisa... Vasea!
Ții minte, eu i-am spus: sunt răcit... și el...
Ajunge! M-ai plictisit cu răceala ta.
Vino aici.
Hei, voi! Unde sunteți?
Suntem aici.
- Ce faceți? - Vrem să curățăm covorul.
Ei, uite ce e tovarăși... Finita la comedia.
Înainte de toate scot asta. Uitați-vă... Unu... doi...
Trei!
Uite, îmi termin pedeapsa, și gata...
Mă las de astea.
Mă angajez la serviciu.
Ca ce?
- Paznic de noapte comunal? - De ce paznic?
Pot să curăț zăpada, să fac zidărie sau să fiu translator.
Acum cunosc engleza.
Of, dacă am fi găsit și șapca.
Cine e Docentul? Un șuț.
Sunt mulți șuți, dar șapca e una singură.
Da, pentru coif ne-ar fi redus din sentință.
Oare unde l-a băgat? Am obosit căutând.
Măi, hoțule! Ți-am spus că sunt răcit.
Iar tu "botul, botul". M-ai obligat să mă scufund pe frigul ăla.
- Când te-a obligat asta? - Ei, când ne-au înhățat!?
Mi-a spus: eu prind pește, iar tu te scufunzi în apă,
iar gerul era de minus 30 de grade.
Stai puțin. Ce ți-a spus atunci de pește?
Mi-a spus că prinde pește la copcă, dar tu Șașiule, știi să înoți?
A ascuns coiful în copcă, asta e!
Uite la el! Și-a amintit! În copcă, la Malohavska!
Și tu tăceai. Măcar ai fi lăsat un bilet înainte de a te spânzura.
- Să mergem. - Și el?
Să-l recupereze miliția. Nu cărăm așa un mistreț cu noi.
Să mergem!
Arheologilor...! Bună...!
- Nu e nici dracu' aici! - E acolo, pe fund.
- Trebuie să ne scufundăm. - Dar, de ce eu?
Cum e ceva de făcut, imediat: Șașiule, Șașiule.
- Vasia, spune-i să se bage singur. - Nu pot, e frig. Mă îmbolnăvesc.
Măi ce scoate din el! Acum se spânzură și apoi e frică să nu răcească!
Vă salut băieți din pârnaie!
Scufundă-te și repede!
- Fetițo, unde e debarcaderul? - Uite, acolo.
V-aș fi împuns...
dar nu am timp să mă încurc cu asta.
Stai!
Acum sunt două bucăți!
Și la casa de vacanță mai e unul!
Stai!
Și una!
Felicitări, Feodor Petrovici! Bravo!
Și doi!
Cu cât mai mulți predăm din ei, e mai bine.
Da noi ce facem?
Ne predăm!
L-au ras deja pe cap!